Jeg er ikke videre interesseret i min skoletid. Jeg er ikke nostalgisk.
Men jeg kan godt huske 3. g.
NÅR NOGET SLUTTER
Godmorgen og velkommen til det nye semester.
Dengang følte vi, vi stod i en fold i venten på at blive sat ud i livet.
Godt, det ikke var os.
Når det skete, ville vi gå på universitetet.
Lidet anede vi, at vores liv allerede var begyndt.
At vi blot blev sat ud i en større fold.
Og med tiden ud i en endnu større fold.
Når man er ung, vil man have, at ens følelser er som dem, man læser om.
De skal vende op og ned på ens liv og skabe en ny virkelighed.
Men i takt med, at den store viser går hurtigere -
- og tiden alt for hurtigt gør os midaldrende og så gamle -
- vil man i stedet for have noget lidt mere roligt, ikke sandt?
Ens følelser skal underbygge det liv, man har nu.
De skal fortælle en, at det nok skal gå alt sammen.
Er der noget galt i det?
Ifølge Deres seneste undersøgelse betragter 95 % af britiske bilister -
- sig selv som bedre bilister end gennemsnittet.
Men ifølge definitionen på gennemsnit er størstedelen af os vel netop det?
Anthony Webster. London.
- God timing. - Undskyld?
Sikke en dejlig morgen, ikke?
Mange tak.
- Kan jeg hjælpe Dem? - Jeg kigger bare.
Manner...
Hvor er de flotte.
Hvor meget koster det der?
2399 pund.
- 2000? - Det er en meget sjælden model.
- Men det virker stadig? - Naturligvis.
- Hvordan finder De dem? På internettet? - Vi er gamle Leica-forhandlere.
- Vi? Er det ikke kun Dem? - Søger De noget, kan jeg nok hjælpe.
Har De noget billigere?
- Nogle Leica III'ere. 500. - 500?
Noget af det bedste inden for kameraer. Man køber dem, fordi man elsker dem.
Men som man siger: "Uden min børneflok, havde jeg penge nok."
- Har De børn? - Hvabehar?
Jeg har to småpiger.
Jeg har en datter.
Fædre og døtre... Det er noget særligt.
Godt. Jeg kontakter Dem, når børnene er flyttet hjemmefra.
- Tony Webster. - Hav en dejlig dag.
Hej, Margaret.
Husk, du skal til fødselsforberedelse med din elskede datter i aften.
- I aften? Undskyld, den dutter ikke. - Du ville skrive det i kalenderen.
Susie regner med dig. Jeg kan ikke med den her tingest på foden.
- Jeg tager gas på dig. - Der er nok nogen, der morer sig.
Husk at tage noget løstsiddende på.
Lycra. En ud-i-et-dragt. Meget klædelig.
Hvad skal du i aften?
- Arbejde, hvad ellers? - Skal du?
- Du må aflægge fuld rapport i morgen. - Hvordan går det med foden?
Farvel, Tony.
Charmerende.
- Ja? - Det er mig.
- Kommer mor ikke? - Nej, hun sendte mig.
Din geriatriske ridder på den hvide hest.
- Lige et øjeblik. - Må jeg komme ind?
Tak.
- Godt, far, lad os komme af sted. - Har du set det her?
Ja, det er ham den rablende ovenpå.
- Hvad skete der? - Badekarret flød vel over.
- Hvor er det tåbeligt. - Ja. Kommer du?
- Jeg skriver til dem. - Ingen skriver breve mere, far.
Jeg vil lige advare dig om, at der nok vil være nogle lesbiske i aften.
Jeg har da kendt en god del lesbiske i min tid.
- Kunstigt inseminerede lesbiske. - Jeg har kendt en pasteuriseret en.
Prøv at undgå at lyde alt for gak.
Hende, der står for det, tager det meget alvorligt.
Uden tvivl.
Jeg hedder Tony. Jeg er stand-in-mor. Stand-in for moderen til moderen.
I skal rokke frem og tilbage. I finder en rytme.
- Bare rolig, jeg er steriliseret. - Du er aftenens erfarne stemme.
Nu kommer der en ve... Sæt jer op, der kommer en ve.
Hej, jeg hedder Susie. Det er mit første.
Jeg venter en dreng. I oktober.
Du hviler i armene på din beskytter. Dit barn skal nok klare sig.
- Jeg tror, han skal hedde Joshua. - Virkelig?
Nu er anden bølge af veer begyndt.
Er alt i orden, farmand?
Det er nok bedre, hvis du kommer længere ned. Sådan.
Uanset om jeres partner er adræt eller ej -
- gælder det om at finde en stilling, der er bekvem for jer begge to.
...utroligt, det var dødsjovt.
- Vent lige. Jeg har noget til dig. - Fint.
Ups!
- Her. - Hvad er det?
Du skal ind i det 21. århundrede. Jeg kælver snart, og mor er invalid.
- Du er mit eneste håb. Farvel, far. - Farvel.
- Godmorgen. - Knap og nap.
Godt så. Der og der. Så skal De bare lige...
Så skal De bare lige... Næ. Undskyld. Der.
Godt. Hav en god...
Kære Tony. Det virker mest rigtigt, at du får det vedlagte.
Adrian talte altid så pænt om dig.
Måske vil det være et interessant, omend smerteligt memento.
Jeg efterlader dig også lidt penge.
Det virker nok besynderligt. Jeg er heller ikke helt klar over mit motiv.
Men jeg ønsker dig alt godt fra hinsides graven.
Din Sarah Ford.
PS: Det lyder nok sært, men jeg tror, han var lykkelig de sidste måneder.
Mr. Webster?
"Kære Tony. Det virker mest rigtigt, at du får vedlagte."
"Adrian talte altid så pænt om dig."
"Måske vil det være et interessant, omend smerteligt memento."
Det er det hersens vedlagte, som der refereres til, som mangler.
- Vi har den ikke på nuværende tidspunkt. - Hvabehar?
Vi har den ikke på nuværende tidspunkt.
Hvor er den?
Den er hos mrs. Fords bobestyrer. Hendes datter.
Veronica? Jeg formoder, at I har bedt om den?
Korrekt.
- Har hun sagt, hvorfor hun beholder den? - Jeg ved det desværre ikke.
Undskyld, men hvad ved De? Hvad er det? Har De set den?
Nej. Det har jeg ikke, men jeg kan slå det op, hvis De vil have det?
Ja tak.
Mrs. Fords testamente nævner en genstand...
- Det er en dagbog. - En dagbog? Som tilhørte mrs. Ford?
Det fremgår desværre ikke.
- Vil De give mig Veronicas adresse? - Det må vi ikke uden tilladelse.
Veronica og jeg kender hinanden. Eller gjorde... for længe siden.
Jeg er nødt til at have hendes samtykke.
Vil De så bede om hendes samtykke?
- Det gør jeg. - Tak.
Selv tak.
- Det var rart at møde Dem, mr. Webster. - Farvel.
Jeg bør nok fortælle Dem, at min ekskone er højesteretssagfører.
- Det ser fint nok ud. - Så hun har altså dagbogen?
- Undskyld, men hvem har den? - De er altså ikke sunde.
- Du får bare slim i munden. - Undskyld, dr. Webster.
Jeg vidste ikke, vi var her for at tale om mit indtag af brødpinde.
Jeg får det bedre, når vi får noget mad. Hvis vi ellers kunne bestille.
- Goddag. - Carbonara, tak.
Penne con salsa di pomodoro e basilico.
Tak.
Fortæl, fortæl.
Kan du ikke lide festen?
Det er ikke lige min kop te.
Jeg er maniodepressiv.
Ikke en til.
Clifton-hængebroen. Jeg har bestemt mig.
Færdig.
Nå...
Det var hyggeligt at møde dig.
- Tony... - Tony.
Gad vide, hvor langt ned der er?
Der er 75 meter.
Altså ikke så langt.
Hvorfor har du uret omvendt på?
Har jeg det? Det ved jeg ikke.
Hvad læser du?
Le français.
- Qui. - Parlez-vous français?
Qui.
Bougez pas.
Maqnifique.
- Skål. - Skål.
Du har stadig ikke sagt, hvad du hedder.
Jeg anser det for uhensigtsmæssigt -
- at sige mit navn til fremmede mænd, jeg lige har mødt.
- Hun var vist en skør kule hende Sarah. - Veronica, hun hedder Veronica.
Sagde du ikke, det var Sarahs dagbog?
Dagbogen, ja. Den efterlod Sarah Ford mig.
- Hvem er det? - Veronicas mor.
Gik du i seng med Veronica eller Sarah?
Rent teknisk ingen af dem. Desværre.
Veronica og jeg var sammen.
- En pige og hendes fyr. - Ja, vi var kærester.
- Det var... - Sådan du lærte Sarah at kende.
- Ja. - Godt. Så nu nærmer vi os noget.
Han overvejer vist at flytte ind.
Er du nervøs? Det er min far.
- Tony. - David.
Vi har hørt meget om dig, Tony. Lad os få jer to turtelduer hjem.
Du kan bare tisse i vasken om natten, hvis du vil.
Ikke ringe, vel?
- Jack. Jeg er storebroderen. - Tony.
Vi har hørt meget om dig, Tony.
- Hvordan skal dit lam være, Tony? - Hvabehar?
- Vi skal have lam i aften. - Nå. På den måde.
Glimrende.
Jeg foretrækker mit kød lidt råt.
Jeg vil lade dig pakke ud.
- Så er der ovnstegte kartofler, Tony. - Tak.
- Tak, mrs. Ford. Det ser dejligt ud. - Hørt. Istemmer.
Jeg vil også gerne have, mor.
- Tak. - Hvor mange?
- En til, tak. - Send dem videre.
Bare gå i gang.
En af mine venner læser ved Cambridge.
Adrian Finn.
- Er det en, jeg burde kende? - Han læser filosofi.
Jeg føler med ham.
- Hvad med dig, Tony? Hvad læser du? - Engelsk litteratur.
Hvad vil du gerne bruge et bifag i engelsk litteratur til?
Altså... Jeg vil gerne skrive.
- Skrive? - Ja. Digte. Lyrik.
En digter.
- Hvem er så din yndlingsdigter? - Mor...
- Dylan Thomas. - Nå ja, den dystre waliser.
"Og vindene blomstrede og brudene og den tilbedende ager -
-syede næste sommers rim."
Bravo, Jack.
Kan du se, hvad jeg må trækkes med, Tony?
- Jeg har en svaghed for Larkin. - Ja?
Han er også vidunderlig.
"Jeg arbejder dagen lang og er halvfuld til nat."
"Vågen klokken fire i lydløst mørke jeg stirrer."
"Snart ved gardinets kant lyset atter tager fat."
Hørt, hørt.
Jamen så godnat.
Jeg sagde ikke noget pinligt under middagen, vel?
- Hvorfor hvisker du? - Det ved jeg ikke.
Undskyld.
Jeg håber, du sover de ondes søvn.
Det er vigtigt, du forstår omfanget af mit yngre jegs seksuelle frustrationer.
Kors... Din stakkel.
Er De sikker på, De ikke nærer en uforløst ild, mr. Webster?
Ganske sikker.
Så lad os antage, at den stadig ugifte skøre kule vadede ind her -
-og satte sig ved det bord derovre.
- Hvad gør fraskilte Anthony Webster så? - Jeg ville ikke blive særlig glad.
Du ville ikke smøge ærmerne op og sætte uret omvendt?
Det skulle jeg aldrig have fortalt dig. Må vi få noget mere kaffe?
Kom så, lad mig høre resten.
Godmorgen. Leder du efter noget?
Jeg kiggede bare.
De andre er gået en tur.
Veronica sagde, du foretrak at sove længe, så vi ville ikke vække dig.
- Er du sulten? - Ja.
Sæt dig ned.
Nu lader du ikke Veronica slippe af sted med alt muligt, vel?
Undskyld?
Du skal ikke lade hende slippe af sted med alt muligt.
Jeg tror ikke helt, jeg forstår, hvad De mener.
For satan da!
Ups...
Det må du undskylde.
Jeg plejer ellers at være god til at lave æg.
- Bare giv mig den, Tony. - Tak.
Nå, Jack...
Du går an. Trods alt.
- Tak, fordi du kom på besøg, Tony. - Det er mig, der takker, mrs. Ford.
Jeg kan godt lide din mor.
Du har vist fået en rival, Veronica. Men du er ikke den første.
- Jeg taler altså stadig. - Det siger du ikke.
Der foregår noget.
En eller anden, du kendte engang, har efterladt dig et eller andet.
Som bliver uretmæssigt tilbageholdt, og som jeg er berettiget til.
Du kan slås for det eller lade det fare.
Indløs checken. Inviter mig på billigferie.
250 hver. Det er nok til Kanaløerne.
- Hør lige, det... - Ja, der foregår bestemt noget.
Ring til mig, når du faktisk har lyst til at tale om det.
Jo tak, det går meget bedre med min fod.
Hvordan går det med foden.
Jeg har sendt Deres breve, alle tretten, videre til miss Ford.
- Og? - Hun vil ikke af med dagbogen endnu.
Jeg kan dog sige, at dagbogen tilhørte en vis Adrian Finn.
Javel.
Jeg har spurgt, om De... Hvornår De kan få mr. Finns dagbog.
Lad os få noget på det rene: Hun skulle have givet Dem dagbogen.
Det har hun ikke gjort. De har bedt om den, men hun nægter at udlevere den.
Ja, sådan ser det ud for nuværende.
Min erfaring er, mr. Webster -
- at der kan gå lidt tid i forbindelse med en sorg. Mon ikke det er det?
Det kan udmærket være.
Men jeg vil sikre mig, at De er enig i, at den dagbog tilhører mig.
- Goddag. - Andrew, det er Tony. Min eksmand.
- Goddag, Tony. Alt i orden? - Hej.
- Vi arbejder sammen. - Må jeg tale med dig? Det er vigtigt.
Jamen så vil jeg da lade jer alene.
Hyggeligt at møde dig, Tony. Vi ses på mandag.
Du kan ikke bare komme uanmeldt. Beklager.
Du sagde, jeg skulle ringe, når jeg ville tale om det.
Åbner du?
...fra sommer til efterår...
Godt, det ikke var os.
Godmorgen, d'herrer.
Jeg håber, De havde en god ferie, men tid og tidevand venter ikke på nogen.
Henrik VIII.
Hvem af alle De kloge, unge hoveder, kan komme med -
-en karakteristik af tidsalderen?
Simpson. Nogle tanker?
- Det var urolige tider, sir. - Næ... Indsigtsfuldt som altid.
Men kunne De måske uddybe det?
Der var store uroligheder, sir.
Du godeste.
Nogle andre?
Finn?
Jeg er klar over, at det er Deres første dag her, men...
Nogle tanker?
- Det har jeg ikke. - Hvad har De ikke?
Jeg kan dårligt vide noget, jeg ikke ved. Det er sådan set indlysende.
Vi ved bare, at der skete noget, sir. - Hvad mener De?
Der skete noget.
Alt, hvad vi kan sige om en hvilken som helst given tid er, at der skete noget.
Flot hentydning til Hunt. "Der skete noget."
Ja. Ærgerligt, du ikke tog det op.
- Det var en vigtig pointe. Tony Webster. - Adrian Finn.
Det var da muntert.
- Kender du Dylan Thomas? - Ja...
Jeg synes, han er det 20. århundredes mest humane forfatter.
Så sagde han det. Hvor latterligt. Forældre er forpulede skiderikker.
Adrian Finn, Colin Simpson. Colin Simpson, Adrian Finn.
Her har vi Alex Stewart.
- Storartet hentydning til Hunt. - Er der bøvl med dine forældre?
- Det er mildt sagt. Jeg stolede på dem. - Forpulede skiderikker.
- Man stoler på dem, så ter de sig... - Som Henrik VIII?
Som skide Henrik VIII. Netop.
- Hvorfor har I urene omvendt på? - Det er et godt spørgsmål.
- Vi opponerer mod det... - Hierarkisk påduttede tidsbegreb.
Og så ser det rapt ud.
- Nå, Dylan Thomas? Det var interessant. - Ja.
- Duer han til noget? - Kender du ham?
- Ikke rigtigt. - Ikke personligt.
Jeg orker ikke at glo på flere træpaneler.
Det er med stor beklagelse -
- at jeg må viderebringe nogle triste nyheder denne morgen.
Joseph Dobson fra 3. g matematisk linje -
-er blevet fundet død.
Han var en dygtig elev, som havde evner inden for både naturvidenskab og sprog.
Han døde i sin ungdoms blomst.
Blomst? Dobson er da nærmest en grøntsag.
- "Var." Svinet tog sit eget liv. - Hans bror og søster...
- Hvad? - Pis.
De er usædvanlig stille i dag.
Jeg ved ikke, om jeg har noget yderligere at tilføje, sir.
Så har man hørt det med.
Jeg finder ikke historikernes behov for at tilskrive ansvar videre frugtbart.
Vil De uddybe det?
Historikere længes efter en at bebrejde for hin begivenhed eller grusomhed.
Nogle gange virker det bare, som om det ikke kan besvares.
Fortsæt.
Patrick Lagrange sagde: "Historien er den vished -
- der opstår, når fejlagtig hukommelse møder mangelfuld dokumentation."
Det er sejrherrerens løgne, sir.
Nuvel, ja, men det er også de besejredes desillusionering.
Tag nu Dobsons selvmord, sir.
Godt...
Vi har hørt, at Dobson tog sit eget liv, fordi hans kæreste var gravid.
Dobsons død er en privatsag. - Nej.
Det er også en historisk sag.
Jeg siger bare, at vi intet ved -
- så længe Dobsons vidnesbyrd mangler. Vi...
Måske får vi aldrig sandheden at vide.
Det står ingen portion intellektuel fremturen til at ændre.
Kan De se problemet... sir?
Ja, jeg kan godt se problemet, Finn.
Camus siger, at selvmord er det eneste egentlige filosofiske problem.
Bortset fra etik, politik, æstetik og alle de hersens andre...
- Alt det andet, vi lærer om i skolen. - Det eneste sande.
Det essentielle, som alle andre hviler på.
Da vi gik ud af skolen, gik vi hver til sit.
Adrian var den eneste, jeg gerne ville bevare kontakten til.
Tak.
- Skål. - Skål.
Den er god. Den er næsten lige så god som sex.
Ingen kommentarer.
- Måske skal jeg forbedre min smag i vin. - Eller din smag i sex.
I øvrigt... skal vi tale om, at stort set alt -
- hvad du har fortalt i de sidste dage, har du fortalt mig for første gang.
Det er, fordi det ikke betød noget.
I alle de år vi var sammen, mr. Webster -
- mente du ikke, det var af betydning at nævne din ungdomskæreste?
Det må endda være din første kærlighed. Og jeg mener ikke Adrian Finn.
Nå da... Jamen mrs. Webster -
- du er helt på afveje. Faktisk så langt på afveje, som man kan komme.
Veronica og jeg var ikke forelskede i hinanden. Det er helt sikkert.
Hun gav dig da dit første kamera, ikke?
Det virker ikke rigtigt, Tony.
Tænker du nogensinde over, hvor vores forhold er på vej hen?
Er det et slet skjult forsøg på at nævne vores sexliv?
Nej.
Jeg har et afslappet forhold til, at vi ikke har været i seng sammen.
Er det nødt til at være det?
Er det nødt til hvad?
Være på vej et sted hen? Vores forhold.
Jeg tænkte bare: "I det mindste døde ingen, og ingen blev gravide."
Du lyder helt slukøret.
Nej... Det kører bare helt af sporet for mig.
Stop!
Hvordan endte din vens dagbog hos den skøre kules mor?
Jeg tror, Veronica fik Adrians ting. Så endte dagbogen vel hos Sarah Ford.
Hvorfor fik Kuleskør Adrians ting?
Veronica. Det kommer jeg til.
Kære Tony. Jeg skriver til dig, da Veronica og jeg -
- er kommet til at stå hinanden nær. Vi har et forhold.
Det vil uden tvivl komme dig for øre, så du skulle høre det fra os.
Dit venskab betyder meget for os.
Kære Adrian. Tag det roligt. Alt er i den skønneste orden, gamle jas.
Hvornår så I ham sidst?
For tre måneder siden. På din plads. Det var derfor, jeg ville mødes her.
Han skulle ned til Chislehurst.
- Hvordan virkede han? - Munter.
Glad. Som sig selv.
Bare endnu mere.
Da vi sagde farvel, sagde han, at han var forelsket.
Hvordan gjorde han det?
- Han skar håndleddene over i badekarret. - Hold da op.
Han vidste, hvordan man skulle gøre. Diagonalt.
Hvis man skærer lige over, mister man bevidstheden, og såret heler.
- Han sjuskede. - Måske drukner man.
Det kommer stadig i anden række.
Adrian ville have ønsket førstepladsen.
Der er ligesom noget græsk over det, ikke?
Nej, det er skarntyde.
Det er snarere rendyrket romersk. At åbne sine vener.
- Det er sgu imponerende. - Ja.
Eller et frygteligt spild.
Hvad mon der står i dagbogen?
Det aner jeg ikke. Men det er min.
Det er rørende, at du er så stædig.
Så undgår man vel at blive skør i din alder.
Jeg havde næppe reageret anderledes, da vi var yngre.
Kan du huske den au pair, vi havde? Hende den svenske?
Jeg fandt hendes dagbog engang. Og jeg...
Jeg var ved at rydde op, og så læste jeg den. Ved du, hvad der stod?
"Hende, jeg arbejder for, er en ko."
"Manden er god nok, men han glor på min røv hele tiden."
Du skulle have sagt det, så var hun røget ud.
Det var ikke det, der var min pointe.
Det er sent.
Du mener vel ikke, at din berusede eks skal sætte livet på spil på vejene?
- Det må man tage med. - Hvad med mine medtrafikanter?
Du får ikke lov til at sove her.
- Jamen så godnat. - Vent... Jeg har lige et spørgsmål.
Hvorfor forlod du mig?
- Helt ærligt? - Tony.
Helt ærligt. Sig det.
Gik du på grund af mig?
Er du vred over det med Veronica?
Jeg er ikke noget over Veronica.
Det var da ikke helt skidt, vel?
- Godnat, Tony. - Godnat.
Hej, gamle rødder. Skal vi gå ud og spise frokost?
- Tony Webster. For søren da. - Colin Simpson.
- Alex. - Godt at se dig. Sæt dig ind.
- Er du sikker? - Ja, sæt dig nu ind.
- Vil du have te? - I ligner jer selv. Ja tak.
En kop mere, skat?
Hold da op. Sikke en tosse. Hvad i alverden så du i hende?
- Både dig og Adrian. - Hun var ret gådefuld.
Det er skæbnens ironi, at du selv præsenterede dem for hinanden.
- Hvem? - Adrian og Veronica.
Nej, Adrian mødte Veronica gennem hendes bror Jack.
Det er vist ønsketænkning.
- Nej. Adrian og Jack gik på Cambridge. - Det var ikke der, de mødtes.
- Det var din skyld, at det blev dem. - Et pletskud.
Du kom på besøg fra Bristol med din dameven og besøgte os alle sammen.
Du var vild efter at præsentere dit livs kærlighed.
- Jeg troede, det var gennem Jack. - Desværre ikke.
Tænk, at du ikke har tjekket i dine fotoalbum. Du knipsede da altid løs.
Jeg må have skønnet dem overflødige.
- Det var en skam, gamle jas. - Har du prøvet at kontakte hende selv?
Hvordan?
- Der er hun ikke. Prøv "Jack". - Okay.
- Nå, da. - Dem er der mange af.
- Hvad med...? - Ham der.
- Det er ham. - Ja.
- Hvor er han henne? - Cricket.
Tennis.
- Næ, hvem har vi her? - Det ved jeg ikke.
Han ser lige så selvtilfreds ud som altid.
- Vil du sende ham en besked? - Er det ikke lige i overkanten?
Det ville være uforskammet at lade være.
- Kommunikerer man virkelig på den måde? - Det gør undertegnede.
- Gør du? - Ja.
Jeg mødte en kvinde fra min studietid, som jeg ikke har set i 40 år.
Vi mødtes og faldt pladask for hinanden.
Det er en velsignelse for os enkemænd.
- Sådan. Sendt. - Det var det.
- Hvad? - Velkommen til det 21. århundrede.
- Lad os høre, hvordan det går. - Det skal jeg nok.
- Lad dig nu ikke gå på af det. - Indsigtsfuld som altid.
Henrik VIII. Hvem af alle De kloge, unge hoveder -
- kan komme med en karakteristik af tiden?
Det var urolige tider, sir. Der var store uroligheder, sir.
Kan du ikke lide festen?
Du hører Anthony Webster. Jeg er ikke til stede.
Læg en besked efter bippet, så ringer jeg tilbage snarest muligt. Tak.
Hallo? Det er Veronica Ford.
Jeg har modtaget al din korrespondance.
Jeg forstår på min bror, at du vil mødes for at tale om min mors bo.
Jeg er i byen her til morgen.
Vi kan mødes på Gyngebroen klokken ni.
Er du...?
Er du sikker?
Helt ærligt, Anthony.
- Du sagde, det ikke føltes rigtigt. - Det gjorde det heller ikke.
Men det gør det nu?
Det ved jeg ikke.
Du er lidt af en kujon, ikke?
Veronica?
- Hej, Anthony. - Du ser godt ud.
Du er skaldet.
Så er jeg da ikke alkoholiker.
- Tror folk, du er alkoholiker? - Nej.
Jeg læste, at der er noget i sprut, som forhindrer, at man taber håret.
- Skal vi finde et sted at sidde? - Hvor?
Hvor som helst. Jeg er ikke så vanskelig, som du måske husker.
- Er I klar til at bestille? - Jeg vil godt have myntete.
- Hvilken slags kaffe har I? - Vores eget mærke.
- Fra eget risteri i Herne Hill. - Hold da op.
- Vi går efter det bedste. - En macchiato, tak.
- Enkelt eller dobbelt? - Enkelt, tak.
Deres eget mærke. Imponerende.
Det gør mig ondt med din mor.
Ja.
Som du nok er klar over, ser det ud til -
- at din mor efterlod mig noget i sit testamente.
Jeg har talt med din mors sagfører.
Jeg fik at vide, at din mor efterlod mig en dagbog, som Adrian førte.
- Jeg har ikke dagbogen. - Hvabehar?
- Jeg brændte den. - Den tilhører mig.
- Den tilhører ikke nogen. - Hør nu...
Zoologisk have ligger nord for floden.
Ufatteligt.
Jeg har da i det mindste ret til at vide, hvad den indeholdt.
Juridisk set, ja.
Moralsk set, nej.
Ved du, hvor foruroligende det var efter alle de år -
-at modtage et brev fra din mor?
Jeg kan ikke stå til ansvar for min mors handlinger.
Som hendes bobestyrer er det vel netop det, du kan.
- Hvad er det? - Du trænger vist til noget at læse.
- Farvel, Anthony. - Undskyld, jeg hævede stemmen.
Hej.
- Undskyld. - Det var ikke fem minutter.
Trafikken var hæslig. Du må virkelig undskylde.
- Er det så nu? - Nej, det er bare et kæmpe fupnummer.
- Godt, jeg er med. - Har du hørt fra mor?
Nej, men jeg ringede. Hun sidder i møde. Jeg lagde en besked.
Sådan. Kør.
- Jeg tror, jeg skal kaste op. - Skal du kaste op?
Hvorfor er det hele også sådan noget lort?
Vores genpulje er slem nok.
- Arbejdsnarkoman, gnavpot og pebermø. - Du er ikke en gnavpot.
- Jeg mente dig. - Det ved jeg godt. Prøv at slappe af.
Det siger du bare ikke. For satan. Ring til mor.
- Goddag, jeg hedder Emma. - Tony, det her er Susie.
- Hvordan går det? - Op og ned.
- For helvede, far. - Jeg vil lade jer i fred.
- Okay? - Hvor skal du hen?
Er det ikke det, du vil have? Skal jeg blive? Gå? Ringe til mor?
Ja.
Godt.
Kære Adrian og Veronica.
Hej, din so, og velkommen til det her brev.
Et brev, som ønsker jer stor fryd. I fortjener hinanden.
Jeg håber, I får så nært et forhold -
- at den gensidige skade bliver permanent.
Måske får I et barn. Jeg sætter min lid til tiden som den store hævner.
Den næste generation må lide og alt det der.
Måske er det uretfærdigt at ønske en sådan ulykke -
- over frugten af jeres giftige lænder.
Har du ikke fået lov endnu, Adrian, skal du bare slå op med hende.
Så kommer hun fluks forbi, smider sine trusser og faldbyder sig.
Det virkede i hvert fald for undertegnede.
Veronica kan manipulere én. Hendes egen mor advarede mig mod hende.
Hvis jeg var dig, ville jeg se mor an.
Sikke en kvinde
Tony? Hvor er hun?
Hun har det godt. Alt er i orden. Hun er herinde.
Hvad var problemet?
Det var falsk alarm.
Det forstår jeg ikke.
- Det regner vi heller ikke med. - Hav dog lidt tiltro til mig.
- Stop. - Stop.
- Er alt i orden? - Hun skal kaste op. Stop.
Bare kom med det hele.
- Hvordan har hun det? - Fint nok.
- Skal jeg køre dig hjem? - Jeg tror, jeg bliver her.
- Skal jeg også blive? - Det må du selv om.
- Jeg har mødt Veronica. - Tillykke med det.
Hun har ikke forandret sig. Hun er stadig lige så afmålt.
Værsgo. Så kan du tørre savlet op.
- Du skal se noget. - Hvad?
- Hvad er det? - Luk det op.
Hvor er det modbydeligt.
- Har du skrevet det? - Jeg fik det og fulgte efter hende.
- Hvad gjorde du? - Altså ikke sådan fulgte efter...
- Er det hendes nummerplade? - Ja, men jeg ville bare...
At følge efter nogen og notere deres nummerplade betegnes som stalking.
- Jamen bil... - Jeg mener det.
Du er et hårsbred fra et tilhold.
- Jeg ville bare undskylde. - Niks.
Hun skulle sige, at du er dejlig og slet ikke har forandret dig.
At hun har tænkt på dig i alle årene. Hun har set op på stjernerne og...
- Det er faktisk lidt ynkeligt. - Du lægger da ikke fingrene imellem.
Ved du, hvad der er slående?
Din manglende evne til at se, hvad der er foran dig.
Som hvad?
Som din datter, der ligger inde ved siden af og er ved at blive skør.
Du sagde, hun havde det fint nok.
Det der må du selv rode dig ud af.
Nej, hold nu op...
- Kom. Jo, kom nu. - Jeg danser ikke, Tony.
Det gør sjælen godt.
Så er det godt.
Så er det godt, du. Vi går på pubben om fredagen.
- Hvad laver du? - Nå, men hej.
- Jeg så dig og... - Så mig og hvad?
Jeg kørte forbi og så dig og tænkte, at det var...
Du skal ikke følge efter mig.
- Jeg er da ikke fulgt efter dig. - Du løb efter mig.
Jeg joggede måske.
- Hvad vil du? - Da jeg læste det brev...
Det var ikke en indledning på en samtale.
Må jeg i det mindste byde på en drink? Og så ser du mig aldrig igen.
- Hvad er det? - Kontaktoplysninger.
Dem har jeg. Hvad er det, du laver?
Jeg har en butik. En meget lille en.
Jeg sælger kameraer. Sjældne, brugte kameraer. Leica'er.
- Kan du leve af det? - Sådan da. Jeg er pensionist, så...
- Nå, kaffe eller en drink? - Handler det om at runde det hele af?
Det kan godt være, men det kan vel aldrig skade?
Jeg kan ikke gå ud og få en drink med dig for tiden.
- Men måske på et senere tidspunkt. - Glimrende.
Fantastisk. Perfekt. Når det passer dig.
- Hvem er vild med "The Simpsons"? - Mig!
"Downton Abbey". Jeg ser ikke "Downton Abbey".
Er der noget?
- Jeg skal på toilettet. - Okay.
- Hvor er det, hun arbejder? - Det ved jeg ikke.
- Nej, hun er ej. - Hvad hedder hun?
- Det ved jeg ikke. - Jo. Du ved godt, hvad hun hedder.
Flotte badges.
- Ja. - Det er en flot samling. Må jeg se?
- Den er flot. - Jeg er også Stones-fan.
Vil du fortælle, hvor du har dem fra?
Har du en yndlings?
- Den der. - Den var dyr, var den ikke?
Købte du ikke den forleden, Adrian?
Hyggeligt at møde dig, Adrian. Storartet.
- Hav en god dag. - I lige måde.
Tag nu Dobsons selvmord, sir.
Vi har hørt, at Dobson tog sit eget liv, fordi hans kæreste var gravid.
Jeg håber, I får så nært et forhold -
- at den gensidige skade bliver permanent.
Måske får I et barn. Jeg sætter min lid til tiden, den store hævner.
Hvad læser du? Zweig?
Du har arbejdet dig gennem alfabetet. Der er ikke flere bagefter.
Er du gift?
- Nej, ikke gift. - Aldrig?
Du er stadig lige gådefuld.
Jeg er fraskilt. Hvis du undrer dig...
- Næ, men det gør mig da ondt. - Tværtom.
Vi er glade for det. Det er det klogeste, vi nogensinde har gjort.
Hun...
Margaret beskyldte mig for nylig for at have rejst et tempel til din ære.
Min butik. Da jeg fortalte, at du gav mig mit første Leica.
Hvad svarede du så?
Hej, Tony.
De er fra min datters fødselsforberedelseshold.
Lesbiske. Gravide lesbiske.
Du godeste. Gad vide, hvad det næste bliver.
Min datter er 36.
Ud over at være blevet tosset og have bestemt sig for at få et barn alene -
- arbejder hun inden for PR. Hvad det så end betyder.
Tak for te. Jeg er nødt til at gå. Jeg har en aftale.
- Er du...? Har jeg sagt...? - Nej. Spis bare din kage.
- Er det, fordi jeg snakker om mig selv? - Nej.
Forleden dag, efter vi mødtes, gik jeg hen på den der pub.
Jeg mødte Adrian.
Du og Adrian betød meget for mig.
Jeg vil bare sige, at det modbydelige brev, jeg skrev -
-var et øjebliks udgydelser.
- Det var dybt rystende at læse igen. - Skal vi virkelig tale om det her?
Jeg forventer ikke, at du giver mig Adrians dagbog.
Hvis du har brændt den, så fred med det. Hvis ikke...
Da den er skrevet af din søns far, tilhører den dig.
- Så er det nok. - Jeg kan forestille mig din smerte.
Nej, du kan ej.
Nej. Klart.
Ups.
Det er ham der.
Ham med det grimme skæg?
Jeg er straks tilbage.
Hej.
Kan jeg hjælpe med noget?
- Vil du have nogle fritter? - Nej tak.
På menuen står der, de er håndskårne.
Men det er de faktisk slet ikke.
- Nu må du ikke misforstå mig... - Jeg kan da prøve.
Uanset grunden bliver en af dem, jeg passer på, utryg af, at du er her.
Igen.
Det er jeg ked af. Det var ikke meningen. Jeg går bare.
Undskyld, men hvem er du?
- Tony Webster. - Ben.
- Må jeg sætte mig? - Naturligvis.
Jeg er en gammel ven af Adrians far. Jeg har lige mødt hans mor igen.
- Så forstår du det godt. - Vi gik på universitetet sammen.
Nå? Du er da ikke gammel nok til at have læst sammen med Adrians mor.
Det var pænt sagt. Jeg havde håbet at møde hende her.
- At møde hvem? - Veronica. Adrians mor.
Du forstår nok, jeg ikke kan udtale mig om klienterne. Vi har tavshedspligt.
Men hvis du er ven af familien, giver det, du siger, ingen mening.
Veronica er Adrians søster.
Deres mor, Sarah, døde for et halvt år siden.
- Hvordan virkede han? - Munter.
Glad, som han plejer.
Bare endnu mere.
Da vi sagde farvel, sagde han, at han var forelsket.
Nu lader du ikke Veronica slippe af sted med alt muligt, vel?
Undskyld?
Du skal ikke lade hende slippe af sted med alt muligt.
Er alt i orden?
De virker lykkelige, de fem der.
- I må gøre et godt stykke arbejde. - Vi gør vores bedste.
Held og lykke.
Jeg går tilbage til gruppen.
- Læg en besked efter bippet. - Det er mig igen, Margaret.
Så er det nu. Hvor er du?
- Hvordan var din dag? - Min dag?
Ja, hvad lavede du?
Jeg tog til Highgate for at besøge en kvinde, som jeg kendte -
- da jeg læste, og som jeg mødte igen for nylig.
- Men hun var der ikke. - Hvor var hun ikke?
- Hjemme hos sig selv. - Hvad lavede du der så?
- Jeg tog ud for at besøge hende. - Men hun var der ikke?
Nej. Jeg ventede nogen tid. Udenfor. Ved stationen.
- Du stalker hende. - Nej.
- Jo, du gør. - Nej, slet ikke. Nå, videre.
Vi slog op. Det er det, det handler om. Mens vi stadig gik på universitetet.
Kort tid efter blev hun kæreste med min bedste ven.
Jeg skrev et rigtigt ledt brev til dem.
Her har jeg gået og troet, at de fik et barn sammen -
-lige inden min ven begik selvmord.
Nu ser det ud til, at barnets mor ikke var min ekskæreste, men hendes mor.
Jeg tror desværre, at det var mit væmmelige brev -
-som var med til at skubbe min ven...
- Hej igen, Tony. Emma. - Hej, Emma.
- Hvordan går det? - Vi klarer den lige.
Jeg mærker lige på barnets hoved.
Nej, far. Bliv.
Bare et lille stykke tid.
Du kan holde mig i hånden.
Hvad sker der?
- Jeg ved ikke, hvad der sker. - Alt er fint.
- Hvorfor er der ingen, der siger noget? - Alt er i den skønneste orden.
Det er lige ved. Det lover jeg.
Susie, du har fået et barn. Tillykke.
Hvorfor græder han ikke? Han græder ikke.
- Kan du se noget? - Han har det fint.
- Hvorfor græder han ikke? - Hun spørger, hvorfor han ikke græder.
Jeg er så stolt af dig.
Jeg vil se ham.
- Kan du sige goddag til din mor? - Der er han jo.
Den er meget varm.
- Du behøver ikke blive her. - Det vil jeg gerne.
Susie sagde, du klarede det hele utrolig flot.
Jeg er ikke et helt overflødigt medlem af familien endnu.
- Det har jeg da aldrig sagt, du var. - Ikke det?
- Hvor skal du hen? - Jeg vil lade dig i fred.
Godt nok, men det vil måske interessere dig eller måske ikke -
-at jeg havde tænkt mig at undskylde.
Fordi jeg var ufølsom, kedelig og konstant røvirriterende.
Det er nok for lidt og alt for sent, og jeg ved godt, at rent teknisk -
- skal vi ikke komme med den slags udtalelser længere.
Men du og Susie er de to vigtigste mennesker i mit liv.
Skilt eller gift, det gør ingen forskel.
Sådan er det.
Uanset hvad du måtte tro -
- kan jeg forsikre dig om, at jeg prøver.
Hvad er der galt med dit ur?
Det er gået i stå.
Kom så, baby.
Lad os få dig hjem.
Hvor tit fortæller vi vores livshistorie?
Hvor tit retter vi til, pynter og laver luskede omskrivninger?
Jo længere livet varer -
- desto færre er der til at sige, at vores liv slet ikke er vores liv.
Det er bare en fortælling om vores liv.
En fortælling om vores liv, vi fortæller andre -
-men især os selv.
Davs. Hvordan går det? Går det godt?
- Ja. - Vil du have kaffe?
Øh ja...
Tak. Vil du skrive under her? Jeg skal bare lige...
Tak.
- Fedt, tak. - Selv tak.
Frokost snart? M.
Jeg har grublet en del over det med nostalgi, og om jeg lider af det.
Jeg tror nok, jeg er nostalgisk.
Jeg tænker på tiden med Margaret og Susies fødsel og hendes første år.
Og en flok rødder i skolen.
En pige, der dansede for en gangs skyld.
Et hemmeligt vandret tegn under den solbeskinnede blåregn.
Jeg tænker på Adrians definition af historie.
Jeg tænker på alt det, der er sket i mit liv -
-og hvor lidt jeg har tilladt at ske.
Jeg hverken vandt eller tabte.
Jeg undgik at blive såret og kaldte det overlevelsesevne.
Jeg tænker på, hvordan vores liv blev viklet sammen.
Vi fulgtes ad en overgang.
Når jeg ser tilbage på dengang, uanset hvor kortvarigt det var...
...bliver jeg mere bevæget, end jeg troede muligt.
Jeg er ked af, at jeg slet intet ved om dit liv og årene der gik.
Du kunne uden tvivl have lært det her gamle fjols et og andet.
Det har du måske også på en måde.
Davs.
- Her kommer vi. - Hvor dejligt.
- Davs, Joshua. - Sig pænt goddag til Gnavs.
- Davs, Gnavs. - Nej, det er dig.
Det blev mor og jeg enige om, fordi du er en gnavpot.
- Hvordan går det? - Godt.
- Fødselsforberedelsesgruppen hilser. - Hvor hyggeligt.
Vi fik en god frokost og talte om skaderne på vores krop.
- Skede og hele molevitten. - Luk ørerne, Joshua.
Du er noget helt særligt, unge mand.
Har du hørt fra mor?
Danske tekster: Ulla Bruhns Medietekst Danmark